Szerző:Hajdu Sándor
HAJDU SÁNDOR - egy elfelejtett bányászköltő
Hajdu Sándor (Petrozsény, 1913.augusztus.1. - Esztergom, 1989. december 27.) költő.
Életútja:
„A Zsil völgyében, Erdélyben született, mely a 20. század első felében – korábban is - olyan volt, mint egy olvasztótégely. Közép-és Kelet Európa sokféle nemzetiségű népe olvadt eggyé.
- Apai nagyszülei Csíkból származó família, anyai nagyszülei félig német, félig lengyel származásúak voltak. A történelem arra kényszerítette a családot, hogy onnan Magyarországra meneküljenek. Magyarországra érkezésük után Tatabányára irányították őket az illetékes hatóságok, majd következett Kosd, Salgótarján és Dorog.
- Bányász volt, amikor fiatalon – 20 éves korában - üzemi balesetet szenvedett. Mindkét lábára béna lett, csak két botra támaszkodva járhatott.
- A nagy akaraterővel rendelkező férfi még balsorsából is erőt merített. Hosszú éveken át nagy szorgalommal reggeltől estig tanulta a magyar nyelvet és irodalmat. Ezt követően megtanult latinul, németül, angolul és franciául. Megtanulta a gép- és gyorsírást is.
- Sokan ismerték, becsülték és szerették. 1943-ban jelent meg a "Bányász és költő" c. verseskötete. Ezután előadói körutakra járt, rádióban tartott felolvasásokat. A háború éveiben nyugatra távozott. Hazatérését az amerikai hadsereg "személyre szóló " /költők, írók, művészek / eljárása tette lehetővé.
- A háború utáni rendszerben sokan voltak, akik nem akartak tudni róla. Mint költőt, a Rákosi-rendszer hallgatásra ítélte. Csendben, visszavonultan élt. Tanult és tanított.
- 1956-ban Dorogon a forradalmi bizottság elnökévé választották. Két évre elítélték ezért. Büntetését rabkórházban töltötte. Bizakodása, a jövőbe vetett hite sohasem hagyta el.
- Esztergom-Kertváros temetőjében nyert végső nyugalmat 1989-ben.”
A költő unokahúga, dr. Zsákay Jánosné tájékoztatása.
- Magam 1947-ben ismertem meg. A dorogi DISZ (akkori ifjúsági egyesület) látogatást szervezett a Nemzeti Színházba az Ember tragédiája előadására. Az érdeklődő ifjúságot szállító ponyvával fedett teherautó deszkapadjain kezdődött ismeretségünk. Ettől kezdve gyakran látogattuk egymást a fennálló 17 év korkülönbség ellenére.
- Elmondta, hogy bányánál működése idején olykor rábízták egy kötélpálya karbantartási munkáinak elvégzését. Ez csillén utazva volt lehetséges. Egy alkalommal a csilléket szállító kötél elszakadt, s ő 17 méter magasból lezuhant. Eltörtek lábai, medencéje, hátgerince is megsérült. Életveszélyes állapotban került kórházba. Ott hallotta egy este: ”Na, reggel ezt is vihetjük.” Mégis túlélte.
- Autodidakta módon képezte magát, hiszen csak erre volt lehetősége.
- Fentebb leírt utolsó lakóhelyeként Dorog szerepel, de ez a hely Esztergom-Kertváros, csak Doroggal van szinte egybeépülve (központja Esztergom városától kb. 5 km távolságban). Itt lakott együtt tiszta- és meleg szemű édesanyjával. Eperjesi úti házukban fogadta tanítványait, kiknek nyelveket, gép- és gyorsírást tanított. Gépírást tanuló tanítványai ott is gyakorolhattak, mert 6-7 írógépet vásárolt. Dorogon, Esztergomban és a környéken, de távolabb is sok olyan gépírónő dolgozott, aki tudását Hajdu Sándornál szerezte.
- Éles elméjű ember volt. Többen fordultak hozzá ügyes-bajos dolgaikkal főleg olyanok, akik a bányában végzett munkájuk következtében szilikózis betegségben szenvedtek és nem, vagy csak hiányosan kapták meg a nekik járó juttatásokat. Ő – jogi végzettség nélkül – áttanulmányozta a szóban forgó ügyre vonatkozó törvényeket, rendeleteket, pert indítottak, és meg is nyerték.
- Tevékeny életével szellemileg lefoglalta magát, időnként mégis felmerült gondolataiban saját betegségének, sorsának súlya. Az elszenvedett baleset következményei lelki világát átalakították. E lelki átformálódás költészetére nagymértékben hatott. Ezt legjobban Dum spiro, certo! című versével bizonyította, melyben a régi latin közmondást – Amíg élek, remélek! – így alakította át: Amíg élek, harcolok!
- Elsőként olvassuk ezt a Sorsról és saját életéről szóló költeményt!
- E verset a költő feltehetőleg 1941-42. években írta. Az 1943-ban megjelent "Bányász és költő" kötet 66.- 67. és 68. oldalán található.
![](http://upload.wikimedia.org/wikibooks/hu/6/63/Hajdu_S%C3%A1ndor_1.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikibooks/hu/2/2b/Hajdu_S%C3%A1ndor_3.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikibooks/hu/thumb/1/10/Hajdu_S%C3%A1ndor_2.jpg/300px-Hajdu_S%C3%A1ndor_2.jpg)
DUM SPIRO, CERTO! | |
Egyéb költeményei a Hajdu Sándor:Versei lapon találhatók.
Újságcikkek képekben
[szerkesztés]![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
- A szerkesztő megjegyzései a kivágott újságcikkekről.
Megjelenésük pontos ideje ma nem határozható meg, a lapok címe sem. Ám az „első könyve a fiatal költőnek” kifejezésből valószínűsíthető, hogy az első interjú 1943-ban, a „Bányász és költő” című kötet megjelenésével összefüggésben jött létre. A másodikban az „elfárasztotta a hosszú beszéd” kifejezés ezzel szemben mintha azt tükrözné, hogy az újságíró egy korosabb emberrel beszélget. Erre utal az is, hogy egy érett egyéniség világnézetéről van szó.
- Mindkét írás töredék.